Elliptiska galaxer
Elliptiska galaxer är sfäriska koncentrationer av stjärnor som liknar storskaliga klotformiga stjärnhopar. De saknar i stort sett intern struktur, stjärntätheten avtar jämnt från koncentrationen i centrum till den diffusa kanten, och de kan ha ett stort antal olika ellipsformer (eller längd-bredd förhållanden). Typiskt innehåller de mycket lite interstellär gas och stoft, och inga unga stjärnpopulationer (även om det finns undantag till dessa regler). Edwin Hubble kallade elliptiska galaxer för tidiga typer av galaxer, eftersom han trodde att de utvecklades till spiralgalaxer (som han kallade sena typer av galaxer). Nu tror astronomer i själva verket att motsatsen är fallet (dvs. att spiralgalaxer kan bli elliptiska galaxer), men Hubbles beteckningar, tidiga och sena typer, används fortfarande.
Tidigare uppfattade som en enkel galaxtyp, vet man nu att elliptiska galaxer är riktigt komplexa objekt. En del av komplexiteten kommer från deras spännande historia: elliptiska galaxer anses vara slutprodukten av ihopslagningen av två spiralgalaxer. Man kan se en datorsimulerad MPEG-film av en sådan sammanslagning på den här NASA-HST webbsidan (varning: filen är 3,4 Mibyte).
Elliptiska galaxer omfattar ett mycket brett område med storlekar och ljusstyrkor, från elliptiska jättegalaxer som är tusentals ljusår tvärsöver och nästan en biljon gånger ljusare än solen, till elliptiska dvärggalaxer som bara är något ljusare än en vanlig klotformig stjärnhop. De delas upp i flera morfologiska typer:
cD-galaxer: 	Enorma och ljusa objekt som kan uppmäta nästan 1 Megaparsek (3 miljoner ljusår) tvärsöver. Dessa titaner hittar man bara nära centrum för stora, tätta galaxhopar, och de är troligen ett resultat av många galaxer som slagits ihop.
Normala elliptiska galaxer 	Ihopdragna objekt med relativt hög central ljusstyrka på ytan. De omfattar elliptiska jättegalaxer (gE), elliptiska galaxer med intermediär luminositet (E), och små elliptiska galaxer.
Elliptiska dvärggalaxer (dE) 	Den här galaxtypen har fundamentala skillnader från normala elliptiska galaxer. Deras diameter är omkring 1 till 10 kiloparsek, med en ljusstyrka på ytan som är mycket lägre än normala elliptiska galaxer, vilket ger dem ett mycket diffusare utseende. De uppvisar samma karaktäristiska gradvis avtagande stjärntäthet från en relativt tät kärna, ut till en diffus rand.
Sfäriska dvärggalaxer (dSph) 	Ytterst svag luminositet, låg ljusstyrka på ytan, och har bara observerats i närheten av Vintergatan, och möjligen andra mycket näraliggande galaxgrupper, såsom Leo-gruppen. Deras absoluta magnitud är bara magnitud -8 till -15. Den sfäriska dvärggalaxen Draco har den absoluta magnituden -8,6, vilket gör den svagare än en vanlig klotformig stjärnhop i Vintergatan!
Blåa kompakta dvärggalaxer (BCD) 	 Små galaxer som är ovanligt blåa. De har fotometriska färger där B-V = 0,0 till 0,30 magnituder, vilket är typiskt för relativt unga stjärnor av spektralklass A. Det här anger att de aktivt skapar stjärnor just nu. Dessa system har också rikligt med interstellär gas (i motsats till andra elliptiska galaxer).
Du kan se exempel på elliptiska galaxer i , genom att använda fönstret Sök objekt (F). Sök efter NGC 4881, som är cD-jättegalaxen i Coma-galaxhopen. M 86 är en normal elliptiska galax i Virgo-galaxhopen. M 32 är en elliptisk dvärggalax, som är en satellit till vår granne, Andromeda galaxen (M 31). M 110 är en annan satellit, som är ett gränsfall till en sfärisk dvärggalax (den kallas gränsfall eftersom den är något ljusare än de flesta andra sfäriska dvärgar).